Щоб привернути увагу суспільства до поезії, як до мистецтва, на 30-ї сесії ЮНЕСКО 1999 році було прийнято рішення 21 березня кожного року відзначати Всесвітній день поезії.
У цей день по всьому світу любителі поезії, поети і просто охочі послухати поетичне слово збираються на авторські читання, лекції, на представлення нової літератури. Ми також запросили до себе гостей на поетичний вечір.
А щоб зустріч була ще більш насиченою та цікавою, запропонували провести цей вечір за допомогою Skype разом з колегами та читачами Каланчацької бібліотеки. Зі словами привітання та побажанням гарного спілкування , взаємного насолодження поезією звернулася до нас директор Каланчацької ЦБС Федкевич Надія Василівна.
І полилися струмками і ріками, спокійними і бурхливими, російською і українською слова поезії –пісні. Час наче зупинився і переніс усіх присутніх з сірого будня у світле свято думок, справжніх почуттів переживань та радості.
Слюняєв Валентин Серафимович напам’ять декламував класику: Блока, Лермонтова. Мартинюк Іна представила до уваги слухачів власні твори «Що таке щастя», та «Чашка чаю». Останній навіть
здивував слухачів, оскільки це була проза, але звучала вона так поетично, що починаєш розуміти: коли відшліфуєш свої думки, прагнення, настрій через призму внутрішнього стану душі і власного світобачення, то з простого і непримітного виходять геніальні речі.
Весело та повчально звучали віршики для дітей Червоної Галини Олексіївни. А в її роздумах про життя кожна буква наповнена любов’ю до неньки України, щирими словами подяки Богові за родину, долю і Батьківщину.
Я дякую Богу за дані таланти,
якими сердешну мене наділив.
За голос співучий, за вдачу веселу,
а ще, все любити мене Він навчив.
Люблю я життя, і свою всю родину,
Люблю на землі працювать без упину, Люблю рідний край,
і свою Батьківщину,
Знедолену, бідну мою Україну.
В віршах я її оспіваю рідненьку,
Як мудрий Шевченко колись оспівав.
Любіть Україну, як рідную неньку,
Моліться, щоб Боженько долі їй дав.
Полупан Галина Борисівна декламувала вірші: «Я щаслива», «Моє село» своєї подруги, Надії Анатоліївни Коломієць, херсонської поетеси.
Охоцький Діма порадував присутніх своїм твором «Друг», а в ньому не по роках зрілими думками обрамленими віршованим стилем. Гості з Канчацької бібліотеки побажали Дмитру творчої наснаги, та «щоб років через 20, ми знову зустрілися, ось так у бібліотеці, на авторській зустрічі з поетом Херсонщини Дмитром Охоцьким»
Найменша учасниця на вечорі поезії була Охоцька Катруся, яка виразно та з натхненням декламувала вірш Т.Шевченка «Тече вод з-під явора».
Тетяна Іванівна Хотієнко присвятила своє життя вихованню дітей. Не в одне покоління вона вклала свою душу, а її вміння розкривати дитячі таланти залишили в пам’яті багатьох її вихованців чудові, радісні дні проведені в дитячому садку. Весела вдача та активний спосіб життя залишаються її вірними супутниками, тому й гуморески у виконанні Тетяни Іванівни, це вибух емоцій і веселощів.
До болю стискалося серце, коли звучав твір вчителя історії і правознавства Каланчацької ЗОШ №2 Нігачової Г.Д. «Майдан». Багато чого може витримати людина, багато з чим може боротися, але завжди є і залишиться найтяжчим для кожного - втрата рідних, друзів, втрата спокою у рідній країні, сльози матерів, дітей.
Ми живемо в час, коли вірність, дружба, справжня любов стають рідкісним явищем у стосунках між людьми. Такі якості безцінний скарб. Автор цих рядків Ольвія, пише що знайшла цей скарб завдяки Біблії, та її автору, Богу, Творцю всесвіту- Єгові.
«Как хочется любить, петь и смеяться,
Друзей надежных, верных обретать,
Таких, чтоб помогали к лучшему меняться,
Таких, кому секреты можно смело доверять.
Бывает так, что друг, который рядом
Своё плечё подставить поспешит,
Когда в беде даже одним лишь взглядом
Поможет выстоять, в проступке обличит.
От друга укоризны слаще мёда,
В них - помощь и защита, и любовь,
В них - искренность и верность, и забота,
Возможность к жизни возвратиться вновь.
Другой, бывает так, что скорчив мину,
Тебе поёт он льстивые слова,
Но за глаза одним ударом в спину
Безжалостно он предает тебя.
За доброту, доверье и заботу
Он платит лживым языком и злом.
Иисус, как добрый Господин Субботы,
Учил терпеть и воздавать добром.
Ты друга, что дороже брата,
Люби, цени им дорожи всегда.
И преданность твоя и доброта обратно
Послужит правдою, в любе времена.
Но другу мнимому, ты не давай святое
И жемчуг дружбы истинной топтать,
А самолюбие его больное
Старайся искренней любовью залатать…..»
Ольвія 2015р.
Прощаючись з новими друзями вона зазначила: «Хотілося б, щоб більше проводилося таких творчих заходів, які б за своїм змістом були багаті на щирість, відвертість, чесність, на бажання ділитися почуттям прекрасного, до всього чистого, доброго, такого, що дає наснаги, мужності творити добро на благо людям та суспільству в цілому. Бо те чим ми наповнюємо наш розум і серце, потім відображається на нашому способі життя: думках, бажаннях, поведінці»
Отже, очевидно, що навіть за умов драматичних подій у державі та скрутної економічної ситуації, ми потребуємо духовного життя – того, що б піднімало над буденністю і давало надію у майбутньому. Поезія, це – спосіб самовираження, який близький кожному з нас, який об'єднує різних людей.
Бібліотека висловлює щиру подяку вище вказаним односельцям за плідну співпрацю, за прекрасний час проведений у спілкуванні.
Немає коментарів:
Дописати коментар